Ігор Суркіс: Допомога військовим – це пріоритет. А футбол та все інше – за дужками
![Ігор Суркіс: Допомога військовим – це пріоритет. А футбол та все інше – за дужками](/static/konkurent_sport/img/gag/rectangle_empty.jpg)
Фото: ФК Динамо
Президент Динамо Ігор Суркіс святкує сьогодні, 22 листопада, свій 65-й день народження. У розмові з прес-службою київського клубу він поділився своїми думками про те, як він керує клубом у складний воєнний час. Він висловив впевненість, що Динамо знову зіграє в Лізі чемпіонів, але також визнав, що рівень футболу в чемпіонаті України значно знизився і нагадує 90-ті роки.
- Що вам найбільше запам'яталося за роки, які ви провели у Динамо на різних посадах?
- Головна подія – це вихід до півфіналу Ліги чемпіонів за часів роботи Валерія Лобановського. Тоді президентом клубу був мій брат. Ми маємо рівнятися на цей результат. Сподіваюся, може, колись нам вдасться це повторити.
Як я сприймаю невдачі? Кожного разу, коли команда програє чи грає внічию, мені це дуже не подобається, напружуються нерви й хочеться усе залишити. Але наступного дня розумієш, що маєш робити свою справу та намагатися досягти кращих результатів.
Це дуже складно, адже сьогодні ми не можемо запросити якісних легіонерів, які б могли грати в такій команді, як київське Динамо, посилити її. Ті іноземці, які приходили до нас протягом останнього часу – Вітіньйо, Лонвейк, Перріс – і ті легіонери, які вже були в команді під час війни, роз’їхалися хто куди.
Так, у нас важкі часи, і я розумію, що вболівальники, м’яко кажучи, не радіють нашим результатам.
- Як функціонує клуб за умов війни?
- Перш за все, сьогодні ми маємо допомагати нашим військовим, що ми й робимо. ФК Динамо (Київ) та Фонд братів Суркіс вже більш ніж на мільярд гривень передали різної допомоги нашим захисникам. Будемо продовжувати це робити до нашої перемоги. Ми маємо вигнати ворогів із нашої землі та жити у вільній Україні.
Для нас дуже важливим було зберегти юних вихованців клубу, бо багато з них разом зі своїми батьками поїхали хто куди. У перші дні війни ми взагалі не могли зрозуміти, де вони. Велика допомога була від мого брата, який зміг усіх зібрати й фактично ми не втратили наших дітлахів. Усі повернулися, і це дуже важливо для перспектив розвитку клубу. Тому можу сказати, що у Динамо є майбутнє, наша школа робить свою справу.
На цей час майже усі хлопці, які грають у Динамо, крім Рамадані, Беніто, Діалло та кількох українців, пройшли клубну Академію. Це дуже важливо. Коли війна закінчиться, і нам потрібно буде посилитися, ми це обов’язково зробимо. Зараз на цих хлопців покладається надія. Вони мають бути відповідальними, не лише коли кажуть в інтерв’ю про наших воїнів.
У перший день війни всі зібралися у підвалі бази – діти з мамами, родини футболістів. Президент України сказав, що йому таксі не потрібне, а потрібна зброя, ця фраза справила на всіх неабияке враження, була впевненість у тому, що ми будемо боротися. Так, були тяжкі часи, ми збирали команду то в Польщі, то в Бухаресті, тут потрібно висловити велику подяку Мірчі Луческу, який не залишив команду. До нас навіть приїздили Довбик та Степаненко й тренувалися.
Що стосується моєї підтримки клубу, то я працюватиму, поки будуть сили та допомога від моєї сім’ї: брата, дружини, доньок. Крім того, тут грає мій племінник, і від цього моє серце б’ється частіше. Коли він грає, тиск підіймається до 220 ударів (посміхається). Слава тяжко працює й заслуговує грати. Він перебуває в Україні, а не за кордоном.
- Яким ви бачите розвиток українського футболу?
- Будемо сподіватися, що ця війна закінчиться 100% нашою перемогою, а вже тоді будемо розвивати футбол. Головне, що ми його не втратили. Рівень такий, який був у 90-ті роки, все це ми вже проходили. Сподіваюся, футбол у нашій країні буде й надалі розвиватися та повернеться хоча б до того рівня, який був 5-8 років тому.
Сподіваюся, кожен президент клубу, який вкладає свої кошти, має розуміти, що потрібно робити, щоб футбол розвивався, адже від телебачення ми отримуємо 0, від реклами – 0. Колись, щоб вийти до півфіналу Кубка УЄФА ми мали перемогти харківський Металіст. Це був Футбол! Неважливо, хто переміг, важливо – що ми розвивали наш футбол, що на стадіонах були вболівальники. Ми вже чотири роки не бачимо фанатів. Нудьга на трибунах! Я розумію, що повернути вболівальників на стадіон можливо лише після нашої перемоги.
- Фактично, Динамо зараз це не лише футбольний клуб, але й логістичний хаб допомоги ЗСУ...
- Я не хочу постійно рекламувати, що ми зробили. Ми з братом робимо все, що в наших силах. На третю-четверту добу війни ми вивезли всіх жінок та дітей і родичів футболістів, а команда поїхала до Ужгорода. Потім ми грали благодійні матчі, зібрали кошти та перевели їх на платформу UNITED24, відбудували лікарню в Чернігові, а також дитсадок та амбулаторію на Київщині. Допомога військовим – це пріоритет. А футбол та все інше – за дужками.
Президент України Володимир Зеленський сказав, що футбол має бути. Він сам захоплюється футболом, я це знаю. Він неодноразово грав за різні команди – артистів, ветеранів, навіть за Динамо. Тому існування футболу можливе в тому числі завдяки нашому Президенту. Якби він не цікавився цією грою, то відклав би її на потім. Але потім відновити футбол було б неможливо.
Всі об’єдналися, і так має бути. У нас є один ворог, і всі мають допомагати – кожен чим може. Ексфутболісти Динамо – Алієв, Ващук – роблять свою справу, захищаючи нашу країну. Інтерв’ю Алієва було словами справжнього мужика, який, маючи "коріння" в росії, не хоче розмовляти з батьком. Це викликає у мене велику повагу, я двічі передивлявся це інтерв’ю.
- Як плануєте відзначити ювілейну дату?
- Ювілей відзначати не буду, я зберу свою родину вдома, вип’ємо по чарці за перемогу, щоб ми могли нормально жити, грати у футбол, і щоб глядачі були на трибунах. Інакше закінчитися не може – це буде лише наша перемога, і ніяк інакше, - підсумував Суркіс.
Читайте також: Артем Федецький: Арбітру не вистачило яєць, щоб поставити пенальті
Відомі суперники збірної України та сітка плей-оф відбору Євро-2024
Тарас Степаненко: Якщо всі будуть здорові, у нас будуть гарні шанси на успіх